Rahoitusmarkkinoilla
on tällä hetkellä paljon volatiliteettia koronaviruksen aiheuttaman
epävarmuuden takia. Kuntarahoitus on varautunut tilanteeseen eikä asiakkaiden
rahoituksen saaminen ole vaarantunut. Asiakkaiden yhteydenottoihin vastaamisessa
saattaa kuitenkin olla pieniä viiveitä.
Kuntarahoituksen toiminta jatkuu normaalisti, mutta töitä tehdään mahdollisuuksien mukana etätyöskentelynä. Tämän vuoksi asiakkaiden yhteydenottoja toivotaan ensisijaisesti sähköpostitse. Rahoitusasioissa palvelevat osoitteet antolainaus (at) kuntarahoitus.fi ja leasing (at) kuntarahoitus.fi. Digitaalisten palveluiden tuen osoite on apollo (at) kuntarahoitus.fi.
Lyhytaikaisessa
rahoituksessa olemme siirtyneet puhelinkaupankäynnistä sähköpostitse tehtävään
kaupankäyntiin. Kuntatodistus- ja kuntayritystodistusasioissa pyydämme olemaan
yhteydessä osoitteeseen kuntatodistus (at) kuntarahoitus.fi.
Epidemian vaikutuksia
hillitään etätyöskentelyllä ja matkustusrajoituksilla
Kuntarahoitus
pyrkii estämään koronaviruksen leviämistä suosimalla etätyöskentelyä ja
asettamalla rajoituksia matkustamiseen ja vieraiden tapaamiseen.
Kuntarahoitus
kannustaa etätyöhön kaikkia työntekijöitään, joille tämä on työtehtävien
hoitamista ajatellen mahdollista. Asiakas- ja sidosryhmätyössä pyritään
hyödyntämään sähköisiä viestintäkanavia henkilökohtaisten tapaamisten sijaan.
Kuntarahoituksen
henkilökunta ei osallistu työaikana tilaisuuksiin, joissa on koolla paljon
ihmisiä, koulutukset mukaan lukien.
Kaikki
kansainväliset työmatkat on toistaiseksi peruutettu, ja myös kotimaan
matkustamista pyritään välttämään.
Kuntarahoitus
seuraa epidemian vaikutuksia rahoitusmarkkinoihin ja tiedottaa niistä
verkkosivuillaan, sosiaalisen median kanavissa ja uutiskirjeiden välityksellä.
Näkymän
heikkenemisen taustalla on erityisesti kaksi tekijää: koronaviruksen
puhkeaminen ja talouskasvun ennakoitua voimakkaampi jäähtyminen viime vuoden
lopulla. Varsinkin koronaviruksen talousvaikutuksiin liittyy tässä vaiheessa
erittäin suurta epävarmuutta.
Koronaviruksen
vuoksi matkustamista ja muitakin kulutuspäätöksiä perutaan tai lykätään.
Osittain näitä päätöksiä tehdään konkreettisen tartuntariskin tähden, osittain
varovaisuussyistä kaiken varalta. Varmuuden vuoksi -ilmiö tekee koronan
käyttäytymisvaikutusten arvioimisen hankalaksi. Ilmiö voi johtaa varsin
klassiseen taantumadynamiikkaan: yksilön kannalta järkevältä näyttävä
varovaisuus summautuu kansantalouden tasolla kulutuskysynnän pudotukseksi, jota
seuraa työttömyyden kääntyminen nousuun ja kysynnän alentuminen entisestään.
Talouspolitiikan
tehtävänä on pyrkiä estämään tällainen talouden itseään ruokkiva negatiivinen
kierre. Sekä finanssipolitiikan että rahapolitiikan elvytystä tullaan
lähikuukausina lisäämään.
– Toimitusketjujen
häiriöitä voisi globaalisti lievittää purkamalla kauppasodan yhteydessä
asetettuja tulleja ja muita kaupan esteitä. Näissä päätöksissä tosin USA:n
hallinto on keskeisin toimija eikä kauppasodan nopea peruutus vaikuta
realistiselta odotukselta, Timo Vesala sanoo.
Ennustenäkyvyys olematon –
väliaikaiseksikin jäävä korona-häiriö painaisi Suomen talouskasvun nollaan
vuonna 2020
Olemattoman
ennustenäkyvyyden vuoksi Kuntarahoitus ei päivitä maaliskuussa Suomen talouden
numeerisia ennusteita.
Viime
joulukuussa Kuntarahoitus arvioi BTK:n kasvavan 0,9 % vuonna 2020 ja 1,0 %
vuonna 2021. Tuolloin odotettiin vuoden 2019 suhdannevedon siirtävän tälle
vuodelle tuntuvasti positiivista kasvuperintöä, mutta sen jälkeen BKT:n
todettiin supistuneen loka–joulukuussa vuosineljännestasolla 0,7 % huolimatta
risteilylaivatoimituksen siivittämästä nettoviennin positiivisesta
kasvuvaikutuksesta.
Suhteessa
edelliseen ennusteeseen BKT:n lähtötasomuutoksen vaikutus vuoden 2020
kasvunäkymään on noin -0,5 prosenttiyksikköä. Tämän lisäksi väliaikaiseksikin
jäävä koronan aiheuttama häiriö leikkaisi kuluvan vuoden kasvua
Kuntarahoituksen arvion mukaan noin puoli prosenttiyksikköä. Näiden
yhteenlaskettu vaikutus riittäisi jo painamaan kuluvan vuoden talouskasvun
kutakuinkin nollaan. Taantuman riski on todellinen, pääekonomisti Timo Vesala
arvioi.
Näyttää
todennäköiseltä, että Suomen BKT supistuu vuoden 2020 alkupuoliskolla. Jos koronaviruksen
aiheuttamat käyttäytymisvaikutukset laantuvat loppukevään aikana,
tuotantomenetyksiä voidaan vuoden jälkipuoliskolla osittain kuroa takaisin.
Kasvun jäähtyminen uhkaa kiihdyttää
julkisen talouden velkaantumista
Kasvunäkymän
jäähtyminen on kunnille ja koko julkiselle taloudelle ikävä uutinen.
Erityisesti
kuntien rahoitusasema on väestön ikääntymisen ja epäsymmetrisen muuttoliikkeen
vuoksi rakenteellisesti heikentynyt. Tämä on jo näkynyt kuntatalouden ongelmien
kärjistymisenä 2018–2019, vaikka yleinen suhdannetilanne onkin ollut
kohtuullisen hyvä.
Talouskasvun
nopea hidastuminen vaikuttaisi negatiivisesti verotulojen kertymiseen ja
pahentaisi kuntien entuudestaankin voimakasta velkaantumiskehitystä.
Julkisen
talouden suunnitelmassa esitettyjen herkkyyslaskelmien mukaan jo yhden
prosenttiyksikön alenema talouskasvussa kiihdyttäisi merkittävästi koko
julkisen talouden velkaantumista. Näyttää siltä, että ainakin vuoden 2020
osalta näin on käymässä ja hallituksen tavoite julkisen talouden
tasapainottamisesta vuoteen 2023 mennessä karkaa entistä kauemmaksi, Timo Vesala
arvioi.
– Tilanne on
kuntatalouden näkökulmasta huolestuttava. Kunnat ovat jo ennen koronan
aiheuttamaa sokkia budjetoineet tilanteessa, joissa talous on vaatinut
määrätietoisia tasapainottavia toimia. Jos näiden budjettien perustana ollut
arvio talouskehityksestä on vaarassa toteutua merkittävästi heikompana, herää
kysymys, onko kuntien mahdollista vain omilla sopeuttamistoimilla vastata
muuttuneeseen tilanteeseen, sanoo Kuntarahoituksen toimitusjohtaja Esa Kallio.
Kuntarahoitus
julkaisi 4.3.2020 vuosikertomuksen vuodelta 2019. Aiempina vuosina erillisenä
raporttina julkaistu vastuullisuusraportti sisällytettiin nyt ensimmäistä
kertaa vuosikertomuksen osaksi. Samalla yhtiö julkaisi myös
ympäristöinvestointeihin suunnatun vihreän rahoituksen vaikuttavuusraportin.
Katso oheiselta videolta, kuinka toimitusjohtaja Esa Kallio ja rahoitustoiminnosta vastaava johtaja Aku Dunderfelt summaavat Kuntarahoituksen vuoden 2019.
Vastuullinen rahoitus laajenee
Kuntarahoitus
on tarjonnut asiakkailleen vihreää rahoitusta vuodesta 2016 alkaen. Vihreän
rahoituksen avulla yhtiö haluaa nopeuttaa ilmastotavoitteita tukevien hankkeiden
yleistymistä Suomessa. Vuoden 2019 loppuun mennessä vihreää rahoitusta on
myönnetty jo 101 hankkeelle ympäri Suomen ja rahoitusta on nostettu yli 1,263
miljardilla. Vihreällä rahoituksella mahdollistetaan ympäristöhyötyjen lisäksi
moninaiset sosiaaliset ja taloudelliset vaikutukset sekä paikallisesti että
alueellisesti.
– Myönnetyn vihreän rahoituksen määrä on kasvanut neljässä vuodessa tasaisesti noin 1,5 miljardiin euroon. Se on merkittävä määrä, mutta silti liian vähän. Tarvitsemme lisää edelläkävijöitä, jotka näyttävät muille toimijoille suuntaa ja tekevät näkyväksi ympäristöinvestointien hyötyjä. Kulttuurin on murruttava ympäristön kannalta kestäväksi kaikilla toimialoilla ja kaikissa investointipäätöksissä, sanoo Rami Erkkilä, joka vastaa Kuntarahoituksessa vihreän rahoituksen tuotekehityksestä.
Helmikuussa 2020 Kuntarahoitus toi ensimmäisenä pohjoismaisena rahoituslaitoksena markkinoille uuden yhteiskunnallisen rahoituksen tuotteen. Yhteiskunnallinen rahoitus on suunnattu asumisen, koulutuksen ja hyvinvoinnin hankkeisiin, jotka edistävät yhdenvertaisuutta, yhteisöllisyyttä tai alueiden elinvoimaa.
Työllisyysaste mittaa, kuinka suuri osa työikäisistä eli 15–64-vuotiaista
on töissä. Hyvinvoinnin rahoituspohjan kannalta oleellista kuitenkin on, miten työllisten
suhde koko väestöön kehittyy. Mikäli väestön ikärakenteessa ei tapahtuisi
merkittäviä muutoksia, työllisyysaste ja työllisten väestösuhde kulkisivat käsi
kädessä. Suomessa väestön ikärakenne on kuitenkin voimakkaassa murroksessa. Jo
viime vuosikymmenellä siirryimme vaiheeseen, jossa työikäisten määrä kääntyi
laskuun, vaikka koko populaatio edelleen kasvaa. Erityisesti vanhusten
suhteellinen osuus väestöstä nousee voimakkaasti.
Ikääntyminen on jo viimeisen kymmenen vuoden aikana näkynyt työllisyysasteen
ja työllisten väestösuhteen eriytymisenä: työllisyysaste on noussut lähelle
1990-luvun lamaa edeltäneitä huipputasoja, mutta työllisten väestösuhde ei ole
historiallisessa vertailussa mitenkään erityisen korkea. 15–74-vuotiaiden
työllisten osuus koko väestöstä on tällä hetkellä alle 47 %, joka on edelleen noin
prosenttiyksikön alempi kuin juuri ennen finanssikriisiä vuonna 2008.
Sama eriytyminen näkyy vielä voimakkaammin maakuntien
tasolla. Vuosina 2011–2019 laskennallinen työllisyysaste nousi kaikissa
maakunnissa varsin reippaasti, mutta samalla tarkastelujaksolla työllisten
väestösuhde laski kahdeksassa maakunnassa ja nousi maltillisesti kymmenessä
maakunnassa. Eräänlainen ääriesimerkki on Keski-Pohjanmaa, jossa työllisyysaste
nousi 2011–2019 peräti 6,7 %, mutta samana ajanjaksona työllisten väestösuhde
laski 1,3 %.
Työllisten väestösuhde vääjäämättä laskee, ellei työllisyysaste
merkittävästi nouse
Jatkossa riittävän korkean työllisten väestösuhteen ylläpito
vaikeutuu entisestään. 15–64-vuotiaiden laskennallisen työllisyysasteen (nyt 73,4
%) on jatkettava merkittävää nousuaan, mikäli työllisten väestösuhde aiotaan
pitää edes kutakuinkin nykyisellä tasollaan. Tilannetta hieman helpottaa se, että
aiempaa useampi yli 65-vuotias jatkaa työelämässä. 65–74-vuotiaiden
työllisyysaste on 2000-luvulla noussut varsin mukavasti, ja on parin viime
vuoden aikana asettunut noin 11 %:n tuntumaan. Suomessa 65–74-vuotiaita
työllisiä on tällä hetkellä noin 75 000.
Tulevaisuuden haastavuutta kuvaa Tilastokeskuksen
väestöennusteeseen perustuva laskelma, jonka mukaan työllisten väestösuhde
laskee 2070 mennessä alle 42 %:iin, mikäli 15–64- ja 65–74-vuotiaiden
työllisyysasteet pysyvät nykyisillä, historiallisesti katsottuna varsin korkeilla
tasoillaan. Työllisyydessä on siis juostava hirvittävän paljon lujempaa, jotta
pysyisimme edes paikallamme.
Oikeastaan nykyinen työllisten väestösuhde on matalahko
siihen nähden, että vanhusten määrä kasvaa erittäin voimakkaasti ja hoivamenojen
nousupaineet ovat kovat. Työllisten väestösuhde olisi hyvä nostaa ainakin
edelliselle, vuoden 2008 huipputasolle noin 48 %:iin. Tämä tavoite toteutuu
esimerkiksi niin, että 15–64-vuotiaiden työllisyysaste yltää vuoteen 2040
mennessä 78 %:iin ja 65–74-vuotiaista jatkaa työelämässä suunnilleen yhtä moni
kuin nykyisin. Vuoteen 2070 mennessä 15–64-vuotiaiden työllisyysasteessa
pitäisikin sitten päästä jo selvästi yli 80 %:n.
Onko työllisyyden jatkuva nousuvaade mahdoton tehtävä?
On aivan selvää, että työllisyysaste(id)en nousutarve on valtava haaste taloudelle ja koko yhteiskuntamallillemme. Pitkävaikutteisia uudistuksia tarvitaan monella rintamalla. Kirjoitin näistä uudistustarpeista laajemmin edellisessä työllisyysaiheisessa blogikirjoituksessani, joten en nyt mene niihin tarkemmin. Sen sijaan tarkastelen seuraavaksi lyhyesti, millaiset lähtökohdat ikärakenteen muutokset työikäisten ryhmän sisällä antavat tulevaisuuden työllisyystavoitteille.
Väestöennusteiden mukaan työikäisten (15–64-vuotiaat)
kokonaismäärä jatkaa jo 2010-luvulla alkanutta laskuaan, ja lasku jyrkkenee
2040-luvulla suoranaiseksi luisuksi. Työikäisten väheneminen johtuu yhtäältä
nuorten ja nuorten aikuisten (alle 35-vuotiaat) ja toisaalta seniorityöikäisten
(55–64-vuotiaat) määrän supistumisesta. Myös 65–74-vuotiaiden määrä laskee,
kun suuret ikäluokat pikkuhiljaa poistuvat tästä ikäryhmästä. Aktiivi-ikäisissä
on kuitenkin myös ikäryhmiä, joiden koko kasvaa vielä hyvän aikaa: 35–44-vuotiaiden
määrä kasvaa seuraavan kymmenen vuoden aikana lähes neljällä prosentilla. 45–54-vuotiaiden
määrä puolestaan laskee ensin muutaman vuoden, mutta kääntyy varsin reippaaseen
nousuun vuonna 2024. Sitä seuraavan vajaan parinkymmenen vuoden aikana 45–54-vuotiaiden
määrän odotetaan kasvavan peräti yli kymmenellä prosentilla.
Kaikeksi onneksi 35–54-vuotiaiden keskuudessa työllisyysaste
on yleensä korkeimmillaan. 45–54-vuotiaiden työllisyysaste on tällä hetkellä
peräti 87,6 % ja 35–44-vuotiaillakin 86,0 %. Ne ovat huomattavasti korkeampi
lukemia kuin nuorten aikuisten (25–34-vuotaat) ikäryhmässä (78,9 %), 15–24- (44
%) ja 55–64-vuotiaista (67,4 %) puhumattakaan.
Työikäisyyden sisällä tapahtuva eri ikäryhmien suhteellisten
osuuksien muutos siis tukee kokonaistyöllisyyden kasvua, koska keski-ikäisissä
väestöryhmissä (35–54-vuotiaat) työllisyysaste on tyypillisesti muita ikäryhmiä
korkeampi. Viime vuosina nuorten aikuisten (25–34-vuotiaat) työllisyyskehitys
on jossain määrin jäänyt keski-ikäisten ikäryhmien jalkoihin. Tähän on ehkä
syytä alkaa kiinnittää enemmän huomiota, ettei työllistymisen mahdolliset
ongelmat kroonistu ja seuraa iän karttuessa mukana vanhempiin ikäryhmiin.
Työllisyyskasvun kannalta erityisen tärkeäksi on usein mainittu, että 55–64-vuotiaiden työllisyysastetta saataisiin edelleen nostetuksi ja yli 65-vuotiata lykkäämään eläkkeelle jäämistä. Nämä ovat sinänsä kannatettavia pyrkimyksiä. On kuitenkin hyvä huomata, että 55–74-vuotiaiden absoluuttinen määrä laskee seuraavan 10–20 vuoden aikana varsin tuntuvasti, eikä näiden ikäryhmien korkeampi työllisyysaste voi yksin kokonaistyöllisyyden nousutarvetta ratkaista.
Timo Vesala Kirjoittaja on Kuntarahoituksen pääekonomisti.
Näyttävä on vaikuttavan pahin vihollinen! Ajatus syntyi, kun kuuntelin Osmo Soininvaaran haastattelua Ylen Ykkösaamussa (18.2.2020). Haastattelussa Soininvaara kyseenalaisti hallituksen niin sanotun ilmastorahaston mielekkyyden ja piti sitä ilmastonmuutoksen torjunnan kannalta pahimmillaan jopa haitallisena. Soininvaaran koko argumentointi on kuunneltavissa Ylen Areenassa tai luettavissa hänen blogistaan.
Soininvaara tunnistaa, taloustieteellisen
tutkimuskirjallisuuden tapaan, perusongelmaksi sen, ettei fossiilitalous itse
kärsi riittävästi tuottamistaan negatiivisista ulkoisvaikutuksista eli
päästöistä. Siksi maailmanlaajuisen hintamekanismin luominen hiilelle – esimerkiksi
päästökaupan laajentamisen tai globaalin hiiliveron avulla – pitäisi olla
ensisijainen tavoite. Tällöin voitaisiin, ainakin periaatteellisesti, vaikuttaa
kerralla kaikkien uusien investointien kannustimiin edistää hiilivapaata
taloutta. Vastaavan vaikuttavuuden saavuttaminen yksittäisiä ilmastoystävällisiä
hankkeita subventoimalla olisi paitsi äärettömän epävarmaa myös hirvittävän
kallista. Siinä pelissä muutamalla sadalla miljoonalla eurolla ei olisi juuri
merkitystä.
Miksi sitten aidosti vaikuttavia ja kustannustehokkaita
ilmastotoimia on vaikea saada aikaiseksi, mutta monimutkaisia ja kalliita
subventiomekanismeja kyllä kehitellään? Suomen Pankin pääjohtaja Olli Rehnin vastaus A-studiossa 18.2.2020
oli poliittinen realismi: maailmanlaajuinen hiilivero on vielä niin pitkässä
kuusessa, että toistaiseksi on pakko tyytyä paikallisempiin ja mahdollisesti
kalliimpiin toimiin. Soininvaara puolestaan itse arveli, että yksi syy on tukipolitiikan
miellyttävyys. Poliitikoille on mukavampi jakaa rahaa yksittäisiin ilmastoinvestointeihin
kuin rangaista koko fossiilitaloutta uusilla kustannuksilla.
Vaivatta tulee mieleen liuta muitakin esimerkkejä, joissa kestävä ongelmanratkaisu jää näyttävän mutta tehottoman ratkaisumallin jalkoihin. Ajatellaanpa vaikka työllisyyskasvua edistäviä politiikkatoimia. Työttömien palvelujen ja palkkatuen lisääminen voivat sinänsä olla hyviä ja tarpeellisia keinoja. Näyttäviäkin ne ovat ja tuntuvat hyviltä, mutta pitkän aikavälin vaikuttavuuden ja kustannustehokkuuden kannalta ne eivät ehkä ole aivan kärkipään reformeja. Muun muassa palkkatuen työllisyysvaikutusten haasteista löytyy hyvä Palkansaajien tutkimuslaitoksen kiteytys.
Pitkäjänteisen työllisyyskasvun kannalta tärkeintä olisi
päästä käsiksi työmarkkinoiden rakenteisiin, kohtaanto-ongelmien juurisyihin ja
työnteon kannustimiin. Niihin puuttuminen on kuitenkin vaikeaa ja epämiellyttävää.
Työmarkkinauudistuksissa ajaudutaan helposti törmäyskurssille
työmarkkinajärjestöjen kanssa ja kannustimista taas on todella vaikea edes
keskustella ilman, että keskustelun virittäjää syytetään vähempiosaisten syyllistämisestä.
Näyttävän niskalenkki vaikuttavasta taitaa vaivata monia
kuntatalouden ongelmien ratkaisumallejakin.
Osassa kunnista koetaan houkutusta panostaa erilaisiin vetovoimatekijöihin
siinä toivossa, että ikääntymisen ja kaupungistumisen megatrendit voitaisiin
ainakin paikallisesti kääntää toiseen suuntaan. Yhtäällä investoidaan hienoihin
kouluihin ja urheiluhalleihin, toisaalla luvataan lapsibonuksia tai jaetaan
lukiolaisille ilmaisia läppäreitä. Toimenpiteet ovat näyttäviä, mutta niiden vaikuttavuus
on hyvinkin epävarmaa, varsinkin jos (ja kun) naapurikunnat päätyvät tekemään suunnilleen
vastaavia vetovoimainvestointeja.
Lopputuloksena voi hyvinkin olla, että megatrendit eivät käänny eivätkä investoinnit maksa itseään takaisin. Vaikuttavinta voisi monessa tapauksessa olla kuntarakenteet ylittävä yhteistyö, vaikka se vähän kipuilua aiheuttaisikin. Katsottaisiin porukalla, miten palvelujen kohtuullinen saavutettavuus voidaan kustannustehokkaasti turvata siinäkin tapauksessa, että väestöennusteiden synkempi laita toteutuu.
Timo Vesala Kirjoittaja on Kuntarahoituksen pääekonomisti.
Kuntarahoitus on yhdessä muiden pohjoismaisten julkisen sektorin liikkeeseenlaskijoiden kanssa päivittänyt vihreiden bondien eli ympäristöinvestointeihin korvamerkittyjen joukkovelkakirjalainojen pohjoismaista raportointisuositusta. Ensimmäinen versio suosituksesta julkaistiin lokakuussa 2017 ja uusi suositus korvaa siitä 2019 tammikuussa julkaistun päivitetyn version.
Position Paper on Green Bonds Impact Reporting on kymmenen pohjoismaisen julkisen sektorin liikkeeseenlaskijan yhteinen raportointisuositus, joka pitää sisällään suositukset ympäristövaikutuksiin liittyvistä indikaattoreista ja laskentatavoista.
Tuoreessa päivityksessä pieniä muutoksia on tehty ympäristövaikutusten laskentatapoihin. Lisäksi raportointisuosituksiin on otettu mukaan EU:n kestävän rahoituksen mukaiset ympäristötavoitteet. Raportointisuositusten tarkoituksena on muodostaa yhtenäinen, läpinäkyvä ja korkealaatuinen kehikko vihreiden bondien liikkeeseenlaskijoiden raportoinnille.
– Ilmastokysymykset ja ilmastohaasteiden ratkaisu ovat nousseet valtioiden agendalle kautta maailman. Lisäksi sääntely-ympäristön kautta haetaan entistä vahvemmin ratkaisuja globaaliin haasteeseen. Finanssisektori on keskeisessä roolissa ja on tärkeää keskittyä siihen, että toimien vaikuttavuudesta voidaan raportoida uskottavasti. Yhteneväisten käytäntöjen luominen ja niihin sitoutuminen parantavat raportoinnin laatua ja vertailtavuutta, sanoo Eeva Toivonen, Kuntarahoituksen edustaja työryhmässä.
Suositukset luonut pohjoismainen ryhmä koostuu Suomen, Ruotsin, Norjan ja Tanskan julkisen sektorin vihreiden bondien liikkeeseenlaskijoista. Ryhmään kuuluu pohjoismaisia julkishallinnon rahoittajia kuten Kuntarahoitus, norjalainen Kommunalbanken, ruotsalaiset Kommuninvest ja Swedish Export Credit Corporation (SEK) sekä seitsemän ruotsalaista kuntaa tai paikallista liikkeeseenlaskijaa. Ryhmän työskentelyssä apuna ovat olleet lisäksi CICERO (Center for International Climate Research), SEB, Crédit Agricole CIB ja kansainvälinen sijoittajayhteisö.
Lisätietoja:
Eeva Toivonen ESG-analyytikko, yhteiskuntavastuu ja viestintä puh. 050 4643 073
Yhteiskunnallista
rahoitusta voivat saada Kuntarahoituksen asiakkaat eli kuntasektorin yhteisöt
sekä valtion tukeman yleishyödyllisen asuntotuotannon toimijat. Rahoitettavien
hankkeiden on sisällyttävä jollekin Kuntarahoituksen yhteiskunnallisen
rahoituksen viitekehyksen osa-alueista, joita ovat asuminen, hyvinvointi ja
koulutus.
Yhteiskunnallista
rahoitusta saavan hankkeen on edistettävä yhdenvertaisuutta, yhteisöllisyyttä,
hyvinvointia tai kuntien tai niiden alueiden elinvoimaa. Ulkopuolisen arvion liikkeeseen
laskettavan social bondin viitekehyksestä on antanut arvostettu kansainvälinen
vastuullisuusluokittaja ISS ESG. Se arvioi viitekehykseen kuuluvien hankkeiden
edistävän merkittävästi YK:n kestävän kehityksen tavoitteita.
– Käytännössä
kaikki Kuntarahoituksen rahoittamat investoinnit kohdistuvat yhteiskunnan kehittämiseen,
olipa kyse kunnallisinfrasta, sairaalasta tai päiväkodista. Yhteiskunnallisen
rahoituksen portfolioon valittavat hankkeet arvioidaan kuitenkin
vaikutukseltaan erityisen laaja-alaisiksi ja yhteisöönsä positiivisesti
vaikuttaviksi. Hankkeiden yhteiskunnallisista vaikutuksista raportoidaan
sijoittajille vuosittain, kertoo Päivi
Petäjäniemi, joka vastaa Kuntarahoituksessa yhteiskunnallisen rahoituksen
kehityksestä.
Kuntien investointien vaikutukset
näkyviksi
–
Yhteiskunnallinen rahoitus edistää pohjoismaisen hyvinvointiyhteiskunnan ytimeen
kuuluvia tavoitteita. Suomalainen hyvinvointiyhteiskunta on kovan taloudellisen
paineen alaisena, ja inhimillisten arvojen ohella yhteiskunnallinen rahoitus
tekee näkyväksi yksilön hyvinvoinnista myös yhteiskunnalle koituvaa hyötyä,
sanoo Kuntarahoituksen toimitusjohtaja Esa
Kallio.
Rahoituksen
vakiintuessa Kuntarahoitus kehittää tapoja kuvata investointien vaikutusten
monialaisuutta mahdollisimman konkreettisesti.
– Harvoin tulee
ajatelleeksi, kuinka erilaisia ja laaja-alaisia vaikutuksia koululla,
liikuntapuistolla tai kirjastolla voi olla ympäristöönsä ja omaan yhteisöönsä.
Yhteiskunnallisen rahoituksen avulla haluamme nostaa esiin näitä vaikutuksia ja
rohkaista kuntia ja asuntorakennuttajia suunnittelemaan investointikohteita
innovatiivisesti, pitkäjänteisesti ja eri käyttäjäryhmät huomioiden, Päivi
Petäjäniemi kertoo.
Yhteiskunnallisen
rahoituksen hankkeet hyväksyy kolmejäseninen arviointiryhmä, johon kuuluvat
toiminnanjohtaja Jouni Parkkonen
Kohtuuhintaisen vuokra-asumisen edistäjät KOVA ry:stä, kuntatutkija Jenni Airaksinen Tampereen yliopistolta
ja Päivi Petäjäniemi Kuntarahoituksesta.
Luonteva askel vastuullisen rahoituksen
saralla
Kuntarahoitus
toi ensimmäisenä Suomeen vihreän rahoituksen. Yhteiskunnallisen rahoituksen
tarjoajana se on ensimmäinen rahoituslaitos Pohjoismaissa.
– Vastuullisuus
on osa Kuntarahoituksen DNA:ta. Panostamme vastuullisuuteen sekä asiakkaille
tarjoamissamme tuotteissa että omien prosessien ja toimintatapojen kehittämisessä.
Siksi on luontevaa, että olemme eturintamassa myös yhteiskunnallisen
rahoituksen osalta, Esa Kallio sanoo.
– Kuntarahoitus
on Suomen suurin yleishyödyllisen asuntotuotannon rahoittaja. Siihen kuuluu
sekä erityisryhmien – muun muassa opiskelijoiden, vammaisten tai ikäihmisten –
asuminen että kohtuuhintainen vuokra-asuntotuotanto. Odotamme, että erityisen
vaikuttavat yleishyödylliset asuntohankkeet tulevat muodostamaan ison osan myös
Kuntarahoituksen yhteiskunnallisen rahoituksen portfoliosta, Päivi Petäjäniemi
sanoo.
Lisätietoja:
Esa Kallio toimitusjohtaja,
Kuntarahoitus
puh. 050 337 7953
Soili Helminen
viestintä- ja yhteiskuntavastuupäällikkö, Kuntarahoitus
puh. 0400 204 853
Suomalaisen yhteiskunnan menestyksen avaimet ovat osaamisen
kehittämisessä. Juhlavuonnaan Kuntarahoitus halusi nostaa esiin Suomen
tulevaisuuden tekijät, nuoret. Nopeasti muuttuvassa maailmassa toisen asteen
opintojen ulkopuolelle jääminen on merkittävä syrjäytymisen riskitekijä.
Kuntarahoitus ja voittoa tavoittelematon Nuori Yrittäjyys ry haluavat tukea
nuoria auttamalla heitä tunnistamaan omat vahvuutensa opinnoissa ja työelämässä
menestymiseen.
Ammattitaito ei ole
ainoa työelämätaito – oppimateriaalit auttavat vahvuuksien tunnistamisessa
Tavoitetta tukemaan Kuntarahoitus ja Nuori Yrittäjyys ry
ovat rakentaneet yläkouluikäisille nuorille suunnatun osaamisen
oppimiskokonaisuuden, joka tarjoaa tietoa ja tehtäviä omien vahvuuksien ja
kiinnostuksen kohteiden tunnistamiseen. Portaalin sisällöt on suunnattu erityisesti
peruskoulunsa päättäville yhdeksäsluokkalaisille. Oppimisympäristöön on
kirjautunut jo 1 700 oppilasta ja 250 opettajaa, jotka hyödyntävät
oppimateriaaleja sekä lähiopetuksessa että itsenäisessä opiskelussa.
Osaamisen kehittämisen moduulin tehtävissä oppilaat pääsevät muun muassa hahmottamaan unelmakarttaa ja pohtimaan konkreettisesti, voisiko omien unelmien inspiroimana syntyä toimiva bisnesidea. Oppikokonaisuus on saanut käyttäjiltään positiivista palautetta.
– Palaute on ollut hurjan positiivista, ja oppimateriaalit on otettu kouluissa innolla käyttöön. Saamamme palautteen mukaan tehtävät ovat toimineet ajattelun työvälineinä. Nuoret kokevat, että omien vahvuuksien pohtiminen auttaa esimerkiksi ensimmäisen työpaikan haussa. Tehtävät tarjoavat haastetta, sillä monelle yhdeksäsluokkalaiselle työelämä on vielä kaukainen ajatus. Osalle tämä on ensimmäinen kerta, kun näitä asioita pääsee pohtimaan, ja siihen haluamme antaa mahdollisuuden, kertoo Nuori Yrittäjyys ry:n operatiivinen johtaja Eemeli Alanne.
Supervoimina
kommunikointitaidot ja rohkeus verkostoitua
Oppimisportaalin lisäksi Kuntarahoitus kannustaa nuoria
yrittäjyyteen Nuori Yrittäjyys ry:n valtakunnallisessa Uskalla Yrittää -kilpailussa.
Jännittävässä kilpailussa on edetty jo semifinaalivaiheeseen, jossa ratkeavat
kilpailun finalistit. Kuntarahoitus palkitsee #Huomisentekijät-palkinnolla
parhaan perusasteella opiskelevien nuorten yrityksen, ja kannustaa
kilpailijoita pohtimaan yritystoiminnan yhteiskunnallista ulottuvuutta. Arvioinnissa
painottuvat erityisesti yritysideoiden ajankohtaisuus ja innovatiivisuus.
Kuten markkinoilla yleensäkin, kilpailu on tiukkaa myös Uskalla Yrittää -kisassa. Tämän tietävät viime vuoden voittajiin kuuluvat Otto Rantanen ja Aatu Veikkola. Kilpailussa menestymiseen ei riitä vain hyvä bisnesidea, vaan menestykseen tarvitaan myös työelämän supervoimia eli työelämätaitoja.
– Tärkeimmät työelämätaidot ovat verkostoituminen ja kyky pyytää apua. Kaikkea ei tarvitse osata itse, ja asiat ratkeavat parhaiten yhteistyössä. Myös kommunikointi on tärkeää – ei ole asiaa, joka ei selviäisi puhumalla. Työelämätaitoja oppii kahdesta paikasta: työstä ja elämästä, joten rohkeasti vain kokeilemaan, pojat kannustavat.
Oton ja Aatun haastatteluvideolla voi kuulla lisää poikien
ajatuksia yrittäjyydestä ja vinkkejä työelämätaitojen tunnistamiseen.
Uskalla Yrittää -kilpailu huipentuu huhtikuussa. Nuorten yli 80 finalistiyritykseen voi käydä tutustumassa kaikille avoimilla finaalimessuilla Kampin kauppakeskuksessa 22.4.2020 klo 15–18. Suomen parhaat nuorten yritykset valitaan 23.4.2020 järjestettävässä palkintogaalassa.
On oikeastaan vähän hassua, että hallituksen onnistumista
mitataan näin voimakkaasti yhden numeron kautta. Muutaman vuoden sihdillä
nimittäin suhdannevaihtelu ja työmarkkinakierrokset luultavasti vaikuttavat
työllisyyskasvuun paljon enemmän kuin hallituksen politiikkatoimet. Toisaalta
konkreettinen tavoite sparraa ja tuo kaivattua ryhtiä poliittiseen
päätöksentekoon: ilman kuukausittaista työllisyysasteen desimaaliseurantaa ei
ehkä olisi riittävää painetta työllisyystoimien aikaansaamiseksi.
Todellisuudessa 75 prosentin työllisyysasteeseen pääseminen
tismalleen vuoteen 2023 mennessä ei ole mikään ratkaiseva kohtalonkysymys. Paljon
tärkeämpää on pyrkiä varmistamaan työllisyysasteen kestävä nousu
pitkävaikutteisilla toimilla. Tarve saada työllisyysaste nousemaan nimittäin liittyy
ennen kaikkea talouden pitkän aikavälin haasteisiin. Väestö ikääntyy ja
työikäisten suhteellinen osuus laskee, mihin oikeastaan koko kestävyysvajekin
kulminoituu. Suppenevasta työikäisten joukosta entistä useamman tulisi olla
töissä, jotta hyvinvointipalvelujen ja eläkkeiden rahoituskuorma ei kävisi yhtä
työllistä kohden liian raskaaksi.
Tulevina vuosikymmeninä työllisyydessä onkin juostava paljon
kovempaa, jotta pysyisimme edes paikallamme. Pelkästään taloudellisen
huoltosuhteen (ei-työllisten määrä sataa työllistä kohden) vakiinnuttaminen
nykytasolleen edellyttää työllisyysasteen oleellista nousua – vuosisadan
jälkipuoliskolla pitäisi päästä selvästi yli 80 prosentin. Vanhushuoltosuhteen
tuntuva nousu tosin kasvattaa ikäsidonnaisia menoja niin paljon, että
nykyisenkaltaisten palvelujen turvaamiseksi todennäköisesti tarvittaisiin vielä
tätäkin voimakkaampaa työllisyyskasvua.
Rakenteellisen työttömyyden alentaminen vaatii kohtaanto-ongelmien
ratkaisua
Työllisyysasteen
kestävään nousuun ei ole olemassa yhtä viisasten kiveä, vaan tarvitaan
runsaasti erilaisia uudistuksia monella rintamalla. Viime vuosikymmeninä
työmarkkinoidemme niin kutsutut kohtaanto-ongelmat ovat selvästi pahentuneet: meillä
on samanaikaisesti työvoimapulaa ja eurooppalaisittain verrattain korkea
työttömyys.
Kohtaanto-ongelmat liittyvät ainakin
osaamiseen, alueelliseen liikkuvuuteen ja kannustimiin.
Osaaminen
Pitkällä
aikavälillä osaamiseen panostaminen on kaikkein tärkeintä paitsi
työllisyysasteen myös tuottavuuskehityksen kannalta. Korkeakoulujen
perusrahoitusta onkin jo päätetty vahvistaa, ja myös ammatilliseen koulutukseen
panostetaan. Lisätoimia kuitenkin tarvitaan, jotta saamme suomalaisten
keskimääräisen koulutustason nousemaan takaisin OECD-maiden kärkikastiin. Myös
oppisopimusjärjestelmän ja muuntokoulutuspolkujen kehittämisessä olisi tärkeää
edetä.
Osaamisen
vahvistamiseen voidaan laskea myös syrjäytymisen ehkäisy, jota oppivelvollisuuden
pidentämisellä tavoitellaan, sekä esimerkiksi nuorten mielenterveyspalveluihin
panostaminen. Meillä ei ole varaa menettää tuhansia nuoria aikuisia eläkkeelle
– ja tuskinpa eläköityminen
mielenterveysongelmien kanssa kamppailevien tilannetta pitkässä juoksussa edes
auttaa. On huolehdittava, että oppimispolkujen päät pysyvät eri
elämäntilanteissa auki.
Liikkuvuus
Työvoiman
liikkuvuutta voidaan edesauttaa muun muassa varmistamalla asuntotarjonnan
riittävä kasvu voimakkaimmin kasvavilla kaupunkiseuduilla. Liikenneinfran
perusparannukset ja kehittäminen voivat myös tukea liikkuvuutta.
Kannustimet
Työn tekemisen kannustimista ja tuloloukkujen
purkamisesta puhutaan paljon, mutta konkreettisia uudistuksia on erittäin
vaikea toteuttaa. Kannustimissa on yksinkertaisuudessaan kyse siitä, että työn
tuottaman hyvinvoinnin pitäisi olla riittävästi suurempi kuin hyvinvointi, jota
työttömänä tai työvoiman ulkopuolella on mahdollista ylläpitää. Palkkatason tulee
pitkällä aikavälillä perustua työn tuottavuuteen, joten hyvinvointieroa
työllisten hyväksi ei voida palkkoja keinotekoisesti nostamalla kestävästi
kasvattaa. Työttömyysturvan ja muiden sosiaalietuuksien leikkaaminen kyllä lisäisi
työllisen ja työttömän hyvinvointieroa, mutta yhteiskunnan vähempiosaisten toimeentulon
heikentäminen on eettisesti hankalaa.
Tuloloukut syntyvät yleensä siitä, että työtulojen
kasvaessa erilaiset sosiaalietuudet vähenevät varsin nopeasti. Tämän
”työllistymisveron” vuoksi käteen jäävät nettotulot saattavat työllistymisen
myötä kasvaa vain hyvin vähän. Mikäli sosiaalietuja ei haluta leikata, ainoa
keino lievittää työllistyvän tuloloukkua on ”verottaa” etuudet loivemmin pois
työtulojen kasvaessa. Sosiaalietuuksien ulottaminen aiempaa korkeammille
työtuloille tulisi kuitenkin yhteiskunnalle hyvin kalliiksi, eikä Suomella
näillä näkymin ole siihen varaa.
Kauan kaivattu sosiaaliturvan kokonaisuudistus on
erittäin vaikea toteuttaa, koska siihen kohdistuu niin monenlaisia odotuksia.
Niistä kolme keskeisintä ovat:
Uudistus
ei saa heikentää perusturvan tasoa,
Sen
pitää lisätä työn vastaanottamisen kannustimia,
Se
ei saa lisätä julkisen talouden alijäämää.
Kyseessä on trilemma: kolmesta tavoitteesta on
samanaikaisesti mahdollista toteuttaa korkeintaan kaksi.
Maahanmuutto on osa ratkaisua – kotoutuksessa on pystyttävä parempaan
Vaikka edellä kuvatuissa uudistuksissa onnistuttaisiinkin
odotettua paremmin, yli 80 prosentin työllisyysasteeseen yltäminen on silti erittäin
kova tavoite. Moisiin lukemiin ei ylipäätään ole kovinkaan monessa maassa
päästy. OECD:n mukaan haamurajan ylittävät tällä hetkellä ainoastaan Islanti ja
Sveitsi. Lienee realismia tunnustaa, että työllisyysasteen nostaminen pysyvästi
yli 80 prosenttiin tuskin omin voimin onnistuu. Tarvitsemme kipeästi myös
työikäisten maahanmuuttoa.
Näine tarpeinemme emme suinkaan ole yksin. Demografinen
vastatuuli pyyhkäisee tulevina vuosikymmeninä lähes kaikkien kehittyneiden
maiden yli, ja kansainvälinen kilpailu osaavasta työvoimasta kiristyy. Toki Suomella
on tarjota liuta positiivisia kilpailutekijöitä, kuten turvallisuus, puhtaus ja
toimivat yhteiskunnan palvelut, mutta takamatkaa luovia tekijöitäkin on paljon.
Olemme pieni, suhteellisen syrjäinen markkina-alue, joka ei koulutetun ihmisen
näkökulmasta varmaankaan koskaan voi tarjota yhtä laajalla skaalalla
uramahdollisuuksia kuin esimerkiksi Keski-Euroopan työmarkkinat. Muuttokynnystä
nostaa myös omintakeinen ja vaikeasti opittavissa oleva kieli.
Siksi tarvitsemme maahanmuuttostrategian eli vision
konkreettisista toimenpiteistä ulkomaisten osaajien houkuttelemiseksi. Tarvitsemme
myös maassapitostrategian, jolla pyrimme edesauttamaan sekä kotimaisen että
ulkomaisen työvoiman pysymistä Suomessa.
Lisäksi meidän on opittava pelaamaan jo jaetuilla korteilla
paljon paremmin. Maassa asuvissa ulkomaan kansalaisissa lasten, opiskelijoiden
ja työllisten osuus on yhtä suuri (66 %) kuin Suomen kansalaisissakin, mutta
työttömien ja työvoiman ulkopuolella olevien osuus on merkittävästi suurempi.
Sen sijaan eläkeläisten osuus on merkittävästi pienempi. Suomessa jo olevissa
ulkomaalaisissa on huomattava työvoimapotentiaali, kunhan kotouttamisessa ja
työmarkkinoille integroinnissa onnistutaan nykyistä paremmin.
Timo Vesala Kirjoittaja on Kuntarahoituksen pääekonomisti.
Kuntien ongelmiin tarttuvan Klash-haastekilpailun voittajat julkistettiin torstaina 23.1.2020. Vallilan Konepaja-salilla järjestetyssä illallisjuhlassa nimettiin kolme tiimiä, jotka jatkavat hankintaneuvotteluihin Kuntaliiton kanssa.
Haasteet kilpailuun on saatu kunnilta itseltään. Kokonaisuudessaan 65 kuntaa ilmoitti hankkeeseen 77 ongelmaa. Ongelmista valittiin kolme: Janakkalan haja-asutusalueiden liikkumispalvelut, Joensuun alusta kuntalaisten omaehtoiselle toiminnalle ja Vantaan nuoret opintopolulle. Haasteita kilpailussa pyrkivät ratkaisemaan yhdeksän tiimiä, joita syksyn 2019 aikana mentoroivat eri osa-alueiden huippuosaajat.
Kilpailun päätösjuhlassa Janakkalan haasteessa voittajaksi valittiin KaikkiKyytiin-tiimi (Timo Lönnberg, Marko Mäki-Hakola, Harri Paloheimo, Suvi Pesonen ja Jaakko Rintamäki), Joensuun haasteessa Desperado Designs -tiimi (Marika Järvinen, Erno Launo, Riku Siren ja Sami Ylipihlaja) ja Vantaan haasteessa Rapida-tiimi (Teemu Ajalin, Maiju Kokkoniemi ja Joonas Pesonen).
Uudenlainen tapa kehittää ratkaisuja ja jakaa toimintamalleja
Klash on uusi toimintatapakokeilu, jossa yhdistetään uudella tavalla kunnat ja yritys- ja järjestökentän toimijat ratkomaan koko Suomen kannalta merkittäviä haasteita. Tavoitteena on, että kilpailun kautta löydetyt ratkaisut ovat hyödynnettävissä mahdollisimman monessa suomalaisessa kunnassa.
– Klash onnistui rakentamaan uuden ja energisen lähestymistavan, jolla yhdistetään kuntien ja start up -yritysten parasta osaamista. Voittajatiimien valinta on kuitenkin vasta lähtölaukaus varsinaiselle työlle. Tulee olemaan äärimmäisen innostavaa seurata ratkaisujen viemistä käytäntöön ja niiden leviämistä kunnissa, sanoo Kuntarahoituksen toimitusjohtaja Esa Kallio, joka kuului haastekisan tuomaristoon.
– Haluamme etsiä ja kehittää uudenlaisia konsepteja ja toimintamalleja, joilla pystymme uudistamaan kuntien toimintaa ja synnyttämään tätä kautta yhteiskunnallista vaikuttavuutta. Klash on hyvä esimerkki siitä, miten erilaisten kuntien haasteet saadaan näkyviksi ja yhdessä ratkaistaviksi, Kuntaliiton varatoimitusjohtaja Timo Reina kertoo.
– Tärkeintä on, että olemme pystyneet tarjoamaan kunnille uudenlaisen yhteiskehittämisen konseptin, jossa kuntien haasteet kohtaavat parhaat ratkaisijat. Suurin lisäarvo ei aina ole uusi innovaatio vaan ihmiset, joiden ajattelu muuttuu yhteisten kokemusten ja keskustelujen myötä, Kuntaliiton strategia- ja kehitysjohtaja Markus Pauni sanoo.
Seuraavaksi voittajatiimit etenevät Kuntaliiton kanssa neuvotteluihin hankintasopimuksista.
Kuntarahoitus on yksi haastekilpailun yhteistyökumppaneista. Muita kumppaneita ovat FCG Finnish Consulting Group, KEVA, KL-Kuntahankinnat ja KL-Kustannus.
Lisätietoja: Liisa Paltta, projektipäällikkö, Klash p. 050 591 9513, liisa.paltta@kuntalehti.fi